NUREMBERG, GERMANIA
Nu știam că e așa de serios.
Cu câteva sticle incendiare, clădirile astea vor arde ca celofanul.
Un zid separă partea veche de partea nouă.
E vechi de... Cât de vechi e, Schmidt?
Din 1219, dle.
Aici își ținea Partidul Nazist întâlnirile, nu?
Toți au venit aici. Hitler, Goebbels, toată echipa.
Cu miile, din toată Germania.
Chiar trebuie să sune claxonul ăla așa de mult?
Nu e nevoie să suni claxonul așa de mult.
Amândoi vă cunoașteți datoriile?
Uite. O bucățică din vechea Germanie.
- Dle Senator Burkette. - Căpitanul Byers, dl judecător Haywood.
- Byers va fi ajutorul tău. - Ce?
Funcționar, ghid, om de legătură... În orice capacitate aveți nevoie.
Echipa dvs, dl și dna Halbestadt.
- Bună ziua. - Bună ziua, Domnia voastră.
- Bun venit. - L-ați cunoscut pe șofer, Schmidt.
Sunt în serviciul dvs, zi și noapte.
Mulțumesc.
Să-i arătăm restul locului. Dan.
Suntem în camera de recepție.
Camera de zi. Acolo e camera de studiu.
La acest etaj sunt două dormitoare, trei sus.
Mobila e parțial de la anticar, parțial de la armata SUA.
Pianul e cam învechit, dar e un veritabil Bechstein.
Ce priveliște, nu, dle?
Dle Senator, nu am nevoie de toate astea.
Când guvernul SUA face ceva, o face cum trebuie.
- Cine a locuit aici înainte? - Un general nazist și soția sa.
Mai e ceva ce dl judecător Haywood ar vrea să știe?
- Dle, întrebări? - Da.
Ești de la West Point, nu? Care e prenumele tău?
Harrison. Harry.
Harry, nu sunt de la West Point, și toată formalitatea asta mă doboară.
Mă stresează. Am încălca prea mult regulile
dacă mi-ai spune dle judecător sau Dan sau cam așa?
OK, dle judecător. Facem toate cumpărăturile la comisariatul armatei.
Nu e destulă marfă în piețe. Știe șoferul unde e.
Poftiți o copie a rechizitoriului pentru acest caz.
Sper să vă simțiți comfortabil aici.
Cred că întregul stat Maine s-ar simți comfortabil aici.
Biroul meu e lângă al dvs, dacă aveți nevoie de ceva.
- Mulțumesc. - Dle Senator.
Crezi că am nevoie de cei trei servitori? Mă simt ca un prost.
Ei bine, le e și lor de ajutor ca și d-tale. Aici își câștigă pâinea.
Am nevoie de trei servitori.
E bine să am un om ca tine aici.
Sigur. Eram singurul om din America calificat pentru acest serviciu.
Știi că nu am fost prima alegere, nici a zecea.
- O știi și tu, și eu. - Ce vrei să spui?
Hai să admitem. Hitler nu mai e, Goebbels nu mai e, Göring nu mai e - s-a sinucis.
Acum ne-a mai rămas să judecăm doctori, oameni de afaceri și judecători.
- Unii consideră că nu ar trebui judecați. - Deci?
Avem cam puțini candidați pentru acest post.
Trebuie să bați toate pădurile din Maine ca să găsești un țăran ca mine.
- Sper că nu-ți pare rău că ai venit. - Nu, nu-mi pare rău.
Vreau să te informez că știu unde e îngropat cadavrul.
Nu, cred că procesele trebuie să continue.
Mai ales judecarea judecătorilor germani. Sper să pot face față.
O să faci față.
Relaxează-te. Bucură-te de locul ăsta cât poți.
- O să ai mult de lucru. - Mulțumesc, dle Senator.
Pe mâine, dle judecător.
Să ducem astea sus?
Da, mulțumesc.
- Iau eu asta. - O iau eu. Vă rog.
Uite-i.
Tribunalul a deschis ședința.
Dumnezeu să binecuvânteze Statele Unite și acest tribunal onorabil.
Tribunalul va citi acuzațiile inculpaților.
Se va pune un microfon în fața acuzatului Emil Hahn.
Emil Hahn, sunteți reprezentat de un avocat în fața acestui tribunal?
Nevinovat.
Întrebarea a fost dacă sunteți reprezentat de un avocat?
Sunt.
Cum pledați la acuzările aduse vinovat sau nevinovat?
Nevinovat la toate punctele.
Friedrich Hofstetter.
Sunteți reprezentat de un avocat?
- Sunt reprezentat. - Cum pledați, vinovat sau nevinovat?
Luați loc.
Werner Lampe.
Sunteți reprezentat de un avocat?
Da, sigur că sunt reprezentat.
Cum pledați la acuzații, vinovat sau nevinovat?
Luați loc.
Ernst Janning.
Sunteți reprezentat de un avocat?
Ernst Janning, sunteți reprezentat de un avocat?
Eu îl reprezint pe acuzat, Onorată instanță.
Cum pledați la acuzările împotriva dvs,
vinovat sau nevinovat?
Onorată instanță, pot să mă adresez tribunalului?
Acuzatul nu recunoaște autoritatea acestui tribunal.
Va pleda nevinovat.
Acuzarea își va deschide prezentarea.
Încet și ușor, Juniorule.
Cazul este neobișnuit, pentru că apărarea e acuzată de crime
comise în numele legii.
Acești oameni împreună cu colegii decedați sau fugiți,
sunt întruchiparea a ceea ce reprezenta justiția în timpul celui de-al Treilea Reich.
Acuzații au fost judecători în timpul celui de-al Treilea Reich.
De aceea, Onorată instanță, ca judecători în ședință,
veți judeca judecătorii din boxa acuzaților.
Așa și trebuie să fie.
Numai un judecător poate ști cât de mult un tribunal reprezintă o instanță.
E un proces și un spirit.
Este casa legii.
Și acuzații au știut asta. Cunoșteau bine tribunalele.
Au stat în robele lor negre și au deformat și pervertit,
au distrus justiția și legea în Germania.
Acuzarea este rugată să se uite la bec.
- Translatorul nu vă poate urmări. - Scuze.
Au deformat, pervertit și distrus legea în Germania.
Chiar acest lucru este o mare infracțiune.
Dar acuzarea nu le cere să răspundă pentru
violarea garanțiilor constituționale sau pentru oprirea cursului justiției.
Acuzarea îi cheamă să răspundă pentru crimă,
brutalități,
tortură,
atrocități.
Împart, împreună cu toți liderii celui de-al Treilea Reich,
responsabilitatea pentru cele mai îngrozitoare, cele mai calculate,
cele mai devastatoare crime din istoria omenirii.
Sunt probabil și mai vinovați decât alții,
pentru că au ajuns la maturitate cu mult înaintea ridicării lui Hitler la putere.
Mințile lor nu au fost corupte la o vârstă fragedă de către tehnicile naziste.
Au adoptat ideologiile celui de-al Treilea Reich ca adulți educați,
în timp ce ei, mai mult ca orice, ar fi trebuit să aprecieze justiția.
Aici vor primi justiția pe care nu au oferit-o altora.
Vor fi judecați după dovezile prezentate în acest tribunal.
Acuzarea nu cere nimic mai mult.
Herr Rolfe va deschide prezentarea apărării.
Dacă îmi permite tribunalul.
Nu e doar o mare onoare...
dar și o mare provocare...
pentru un avocat...
să ajute tribunalul să-și facă datoria.
Întreaga lume civilizată va urmări îndeaproape ce facem aici.
Acesta nu e un proces obișnuit,
într-un sens general acceptat, dar limitat.
Scopul jurat al acestui tribunal...
...este mai mare decât acordarea pedepsei câtorva oameni.
Este destinat reconsacrării templului justiției.
Este destinat găsirii unui cod de justiție căruia întreaga lume să fie responsabilă.
Cum se va stabili acest cod?
Se va stabili
printr-o evaluare concisă și sinceră a responsabilității pentru crimele
din rechizitoriul făcut de acuzare.
În cuvintele marelui jurist american Oliver Wendell Holmes,
"Această responsabilitate nu se va găsi doar în documente
pe care nimeni nu le contestă sau le neagă."
"Se va găsi în judecăți de natură politică sau socială."
"Se va găsi, mai ales, în caracterul oamenilor."
Care este caracterul lui Ernst Janning?
Să-i examinăm viața un moment.
S-a născut în 1885.
A primit diploma de Doctor în Drept în 1907.
A devenit judecător în Prusia de est în 1914.
După Primul război mondial, a devenit conducătorul Republicii Weimar
și a participat la scrierea constituției democratice.
Apoi a câștigat faimă internațională
nu numai ca mare jurist, dar și ca autor de manuale juridice
care încă se folosesc în universități în toată lumea.
A devenit Ministrul Justiției în Germania în 1935.
Dacă Ernst Janning va fi găsit vinovat, vor apărea anumite consecințe.
Un judecător nu face legile.
Îndeplinește legile țării sale.
Declarația "Țara mea, dreaptă sau nedreaptă"
a fost făcută de un mare patriot american.
Nu e mai puțin adevărat pentru un patriot german.
Trebuia Ernst Janning să respecte legile țării sale?
Sau trebuia să refuze să le respecte și să devină un trădător?
Asta e întrebarea care stă la baza acestui proces.
Și apărarea este hotărâtă să-i găsească pe cei responsabili
la fel ca și acuzarea.
Deoarece nu e doar Ernst Janning cel care este judecat aici.
E întregul popor german.
Tribunalul va suspenda ședința până la următoarea înștiințare.
Dacă sunteți de acord, Byers va înregistra aceste dosare mai târziu.
A fost un discurs la dracului al colonelului Lawson, nu-i așa?
Acești oameni chiar sunt responsabili pentru cele menționate în acuzare?
Sunt aici de doi ani -
și am observat că responsabilitatea nu este un lucru atât de bine definit.
- Ce faci în weekend-ul ăsta? - Soția mea și cu mine mergem la Liège.
Nu e nimic de văzut în Liège.
Fiul meu a fost în Divizia 101.
E îngropat în cimitirul american de lângă Liège.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Pe luni, Dan.
- Mergi în direcția mea? - Mai stau aici un moment.
- Aștept niște notițe de la Byers. - Bine.
- Poftiți rapoartele pe care le-ați cerut, dle. - Mulțumesc.
Căpitane, poți să-mi aduci o copie a cărților scrise de Ernst Janning?
- Sunt multe. - Le vreau pe toate.
Și o copie a constituției Weimar. Poți să-mi aduci?
- Sigur. - Mulțumesc.
- De cât timp ești aici? - De doi ani.
- E destul de mult. - Da, dle.
- Ai prieteni? - Sigur.
Prieteni germani?
O fată?
Părinții ei au fost naziști, dar ea avea doar opt ani când au venit.
- Nu te-am întrebat asta. - Știu, dar e normal să vă gândiți la asta.
Dacă trebuie să o îndoctrineze cineva, mai bine să fiu eu.
- Mai e ceva? - Nu. Cred că mă duc la o plimbare.
Duceți-vă în partea veche, la o bere și cârnați.
Mulțumesc.
- Înțelegi engleză? - Puțin.
- Ce a spus? - A spus "La revedere, bunicule."
- Te tratează bine? - Da.
Încă mai avem prieteni care au contact cu autoritățile americane.
- Vorbesc cu ei dacă nu te tratează bine. - Mă tratează bine.
Dr Janning...
amândoi suntem într-o poziție penibilă.
Știu că nu ați vrut să vă fiu eu avocat. Știu că nu ați vrut pe nimeni.
Dar trebuie să vă spun ceva. Mă ascultați?
Intenționez să vă reprezint cazul cu demnitate completă.
Nu voi apela la sentimente, nu voi cădea la mila tribunalului.
Jocul va fi jucat în funcție de propriile lor reguli.
Vom vedea dacă au curajul să judece un om ca dvs.
După mine,
cele mai importante elemente din caz sunt decretele de sterilizare
și afacerea Feldenstein-Hoffman.
Dr Janning, trebuie să vă spun ceva.
Vă admir de când eram un băiețel la universitate.
Gândul că aș putea să realizez câteva din lucrurile pe care le-ați făcut dvs
m-a ajutat să trec prin război.
Ați fost cineva de admirat de către noi toți.
Asta e tot, Herr Rolfe?
- Da. - Mulțumesc.
Dr Wieck, îl cunoașteți pe acuzatul Ernst Janning?
Da, îl cunosc.
În ce capacitate?
Am lucrat împreună în Ministerul Justiției din 1929 până în 1935.
- L-ați cunoscut și înainte de asta? - Da. A fost un student de-al meu la drept.
L-ați cunoscut bine? A fost un protejat al dvs?
- Da. - De ce?
A fost întotdeauna un om de mare inteligență.
A fost un om născut cu calitățile unei mari minți juridice.
Dr Wieck, vreți să ne spuneți, din experiența dvs,
poziția judecătorului în Germania înaintea venirii lui Adolf Hitler?
Poziția judecătorului era una de independență completă.
Vreți să descrieți contrastul dacă există vreunul,
după venirea la putere a Socialismului Național în 1933?
Judecătorii funcționau în afara obiectivului legii.
Erau folosiți pentru ceea ce era necesar pentru protejarea țării.
- Puteți să explicați? - Prima grijă a judecătorului
a devenit pedepsirea faptelor împotriva statului,
și nu judecarea obiectivă a cazului.
Ce alte schimbări au apărut?
S-a eliminat dreptul la recurs.
Curtea Supremă a Reich-ului a fost înlocuită de curți populare și speciale.
Conceptul de rasă a fost făcut un concept juridic pentru prima dată.
Care a fost consecința?
Consecința?
Consecința a fost predarea administrării justiției
în mâinile dictaturii.
- Dr Wieck... - Aș vrea să pun câteva întrebări.
Oamenii legi au protestat împotriva acestor legi care le limitau independența?
Câțiva au făcut-o. Unii au demisionat iar ceilalți au fost făcuți să demisioneze.
Alții s-au adaptat la noua situație.
Credeți că oamenii legii erau conștienți de consecințele care aveau să urmeze?
La început, probabil că nu.
Mai târziu a devenit clar pentru oricine care avea ochi și urechi.
Mulțumesc.
Vreți să descrieți schimbările din dreptul penal.
Caracteristica era o creștere masivă a pedepsei cu moartea.
Acuzații primeau sentințe
pentru simplul fapt că erau polonezi sau evrei, sau că erau indezirabili politic.
Noi măsuri socialist-naționaliste au fost introduse,
printre care sterilizare sexuală pentru cei care erau categorisiți ca antisociali.
A fost necesar ca judecătorii să poarte un semn special pe robe în 1935?
Așa numitul "decret Führer"
cerea judecătorilor să poarte svastica pe robe.
- Dvs ați purtat acest semn? - Nu. Mi-ar fi fost rușine.
- Ați demisionat în 1935? - Da, dle.
Ernst Janning a purtat svastica pe roba sa?
Da.
Asta e tot. Mulțumesc.
Herr Rolfe.
Herr Justizrat Dr Wieck,
ați folosit expresia "necesar pentru protejarea țării."
Vreți să explicați circumstanțele în Germania
când Socialismul Național a venit la putere?
Ce circumstanțe?
Puteți să spuneți că era foamete extinsă?
Puteți să spuneți că era lipsă de unitate internă?
Exista un Partid Comunist?
Era al treilea partid ca mărime din Germania?
Puteți spune că Socialismul Național a ajutat la rezolvarea unora din probleme?
Da, dar pentru un preț îngrozitor...
Vă rog, răspundeți doar la întrebări.
Deci nu e posibil ca un judecător să poarte svastica,
dar să lucreze pentru ceea ce crede că e spre binele țării?
Nu. Nu era posibil.
Dr Wieck,
nu ați fost în administrație din 1935 până în 1943,
chiar dvs ați admis asta.
Nu este posibil ca părerea dvs legată de administrație să fie deformată?
Nu.
Cum puteți depune mărturie despre cele petrecute în aceasta când nu erați acolo?
Am avut mulți prieteni în administrația juridică.
Existau reviste și cărți.
Din reviste și cărți?
Înțeleg.
Ați făcut referire la "noile măsuri socialist-naționale introduse,
printre care sterilizare sexuală".
Știți că sterilizarea sexuală nu a fost inventată de Socialismul Național,
ci a fost practicată cu mulți ani înainte ca o armă
în cazul celor incompetenți mental și a infractorilor?
Știu asta.
Știați că are susținători în multe țări?
Nu sunt expert în asemenea legi.
Dați-mi voie să vă citesc una.
Este părerea Curții Supreme
care susține asemenea legi existente într-o altă țară.
Citez:
"Am observat de mai multe ori că binele public
poate cere viața celor mai buni dintre cetățeni."
"Ar fi ciudat dacă nu ar putea cere
viața celor care deja au supt puterea statului pentru aceste sacrificii minore
ca să prevenim îngroparea noastră prin incompetență."
"Este mai bine dacă, în loc să așteptăm să-i executăm pe degenerați pentru crimă
sau să-i lăsăm să moară de foame pentru imbecilitatea lor,
societatea poate preveni de la bun început propagarea lor prin metode medicale."
"Trei generații de imbecili sunt destule."
- O recunoașteți acum? - Nu.
De fapt, nu există nici un motiv pentru care ar trebui să o recunoașteți,
deoarece această părere susține legea sterilizării în statul Virginia, în SUA,
și a fost scrisă de acel mare jurist american
Judecătorul de la Curtea Supremă Oliver Wendell Holmes.
Acum, Dr Wieck, în lumina a ceea ce tocmai ați auzit,
mai puteți spune că sterilizarea sexuală a fost "o măsură socialist-naționalistă"?
Pot să spun,
pentru că nu mai fusese folosită ca armă împotriva oponenților politici.
Cunoașteți vreun caz unde cineva a fost sterilizat pe motive politice?
- Știu că asemenea lucruri au fost făcute. - Nu asta e întrebarea.
Vă rog să răspundeți la întrebare. Cunoașteți vreun caz?
Nu cunosc nici un caz în particular sau o dată anume.
Vă întreb dacă aveți cunoștințe despre un asemenea caz la prima mână.
Nu, nu cunosc personal așa ceva.
Mulțumesc.
Dr Wieck,
cunoașteți acuzațiile din rechizitoriul împotriva lui Ernst Janning?
Da.
Puteți să spuneți sincer că el este responsabil pentru ele?
Pot.
Vă considerați liber de responsabilitate?
Da.
Dr Wieck, ați depus vreodată jurământul de loialitate al funcționarilor publici 1934?
Onorată instanță, mă opun.
Martorul nu trebuie să răspundă la asta. Nu e judecat.
Toată Germania e judecată. Acest tribunal o judecă prin acuzarea lui Ernst Janning.
Dacă trebuie găsită responsabilitatea, se va permite cea mai mare latitudine.
Se respinge.
Ați depus vreodată jurământul de loialitate al funcționarilor publici din 1934?
- Ca toată lumea. - Nu ne interesează toată lumea.
Ne interesează ce ați făcut dvs.
Vreți să citiți jurământul din Gazeta juridică a Reich-ului, martie 1933.
"Jur să mă supun conducătorului Reich-ului german, Adolf Hitler,
că îi voi fi loial, că voi respecta legile
și îmi voi îndeplini datoriile conștiincios, așa să mă ajute Dumnezeu."
Toată lumea a jurat.
Era obligatoriu.
Da.
Dar sunteți un om atât de perceptiv. Puteați să vedeți ce va urma.
Puteați să vedeți că Socialismul Național conducea Germania spre dezastru.
"Era clar pentru oricine care avea ochi și urechi."
Nu ați realizat ce ar fi însemnat
dacă dvs, și oameni ca dvs, ar fi refuzat să depună jurământul?
Ar fi însemnat că Hitler nu ar fi putut niciodată să ajungă la putere absolută.
De ce nu ați făcut-o? Dr Wieck, de ce?
Ne puteți da o explicație? Avea vreo legătură cu pensia dvs?
Însemna mai mult pentru dvs decât țara dvs?
Mă opun la întreaga examinare și cer să nu fie consemnată.
Datoria acuzării este să-i găsească pe cei responsabili.
M-am opus.
Acuzarea nu vrea să-i găsească pe cei responsabili?
Exista mai multă responsabilitate aici decât jurământul de loialitate.
Într-adevăr.
- Liniște. - Ceva ce nici mașinăria germană,
cu toată eficiența sa grozavă, nu a fost în stare să-l distrugă.
- Liniște. - Toate victimele.
Mai multe victime decât a cunoscut vreodată lumea. Ele vor...
Liniște.
Acest tribunal admonestează ambii avocați.
Nu suntem aici să ascultăm asemenea ieșiri, ci să servim justiția.
- Onorată instanță, eu m-am opus. - Nu se acceptă.
Martorul poate pleca.
- Ai citit vreo carte de Janning? - Nu cred.
- Semnificația Dreptului. - Interesant?
Toate cărțile de Janning sunt interesante.
Sunt o descriere a unei ere, a speranțelor și aspirațiilor.
Nu erau foarte diferite de ale noastre.
Ascultă asta, în momentul semnării constituției Weimar.
"Acum putem privi spre o Germanie fără arme și vărsări de sânge."
"O Germanie a dreptății, unde oamenii pot trăi, în loc să moară."
"O Germanie cu un scop, al dreptății, al umanității."
"O Germanie care scoate la iveală ce e mai bun în om."
Cum poate un om care a scris asemenea cuvinte să participe la sterilizări și crime?
Sunt multe lucruri care se întâmplă și pe care nu le înțelege nimeni.
Știu.
Dar acuzarea va trebui să dovedească fiecare centimetru de acuzații
aduse unui om ca Janning dacă eu trebuie să-i dau sentința.
Domnilor, mă duc. Vii, Ken?
Bine.
Mai e chestia asta cu reducerea drepturilor.
Mâine.
Soția mea organizează o întâlnire mâine la Grand Hotel.
- Vrea să vii și tu. - Bine. Mulțumesc.
Și vrea să-ți aducă o companie feminină.
S-a gândit că poate te simți singur.
Nu, mulțumesc, Curtiss.
Știi cum soțiilor le place să-l joace pe Cupidon.
- Cred că voi rămâne singur. - Bine.
- Dar tu, Ken? - Soția mea și cu mine suntem ocupați.
Noapte bună.
Dna Halbestadt, aș putea să...
Bună.
Domnule, dânsa este Madame Bertholt.
Dl judecător Haywood.
Asta este casa doamnei Bertholt. A venit să-și ia niște lucruri personale.
- Nu știam că va veni astă-seară. - E vina mea.
Am ținut niște lucruri de-ale mele aici până găsesc o cameră destul de mare.
- Sper că nu vă supărați. - Deloc.
Puteți să vedeți ce am aici, dacă doriți.
- Bineînțeles că nu. - Atunci o să le duc.
- Mulțumesc, dna Halbestadt. - Dați-mi voie.
- Mă descurc. - Doar o scot. Vă rog.
Noapte bună.
E grea. E plină de cărți și poze care au importanță doar pentru mine.
- Dle Schmidt. - Domnule.
- Poți să o duci pe dna Bertholt acasă? - Da.
- Sper că vă simțiți bine aici. - Da. Foarte.
Locul meu favorit a fost întotdeauna grădina.
Amintiți-i dlui Halbestadt să aibă grijă de grădina alpină.
Vă veți bucura de ea vara.
Stau în față, mulțumesc.
Noapte bună.
- Karolinenstrasse 115. - Da, dnă.
Stați jos.
Dna Halbestadt, ați lucrat pentru dna Bertholt, nu-i așa?
- Da. - Cât timp a locuit aici?
Madame Bertholt?
Madame Bertholt și familia ei au locuit aici de multe generații.
Mulțumesc.
Domnule, ați venit aici pentru ceva?
O, da. Vreau să-mi fac un sandviș.
Vi-l facem noi. Orice doriți.
Nu e mare lucru. Acasă mi-l fac singur.
Ce doriți? Am șuncă, brânză și cârnaț cu ficat.
Îmi ajunge doar brânză.
Ce drăguț din partea dvs.
Dle Halbestadt, cum era să trăiți sub Socialismul Național?
- Cum era? - Da. Adică în fiecare zi?
Știu mulți oameni acasă care sunt ca dvs.
Sunteți oameni buni. Cred asta.
Cum a fost pentru dvs să trăiți sub Hitler?
Dl Halbestadt și cu mine nu suntem oameni politici.
Trebuie să vă fi dat seama de unele din evenimentele care aveau loc.
Multe lucruri aveau loc. Erau paradele.
Hitler și Goebbels au venit aici în fiecare an.
Cum era?
Nu ne-am dus niciodată la întâlniri. Niciodată.
Nu încerc să vă judec. Sunt doar curios. Aș vrea să știu.
- Poftiți sandvișul. - Mulțumesc.
Cu plăcere.
Mulțumesc.
De exemplu, era un loc care se numea Dachau nu foarte departe de aici.
Ați știut vreodată ce se întâmpla acolo?
N-am știut nimic.
Cum puteți întreba dacă știam ceva despre asta?
Îmi pare rău.
Domnule, suntem niște oameni mărunți.
Am pierdut un fiu în armată și fiica la bombardament.
În timpul războiului aproape că am murit de foame.
A fost groaznic pentru noi.
Sunt sigur că a fost.
Hitler a făcut câteva lucruri bune.
Nu vreau să spun că nu a făcut câteva lucruri bune.
A construit autostrada. A dat de lucru mai multor oameni.
Nu vom spune că nu a făcut câteva lucruri bune.
Dar celelalte lucruri...
Ceea ce se spune că le-a făcut evreilor și celorlați, nu știam nimic despre asta.
Puțini germani știau.
Și dacă am fi știut...
ce puteam să facem?
Dar dna Halbestadt a spus că nu știați.
Dna Bertholt, cum a reacționat la toate astea?
Madame Bertholt e o doamnă foarte fină, domnule.
Sunt convins. Dar soțul ei?
A fost în armată.
Ce s-a întâmplat cu el?
Era unul din acuzați în cazul Malmedy.
Generalul Bertholt. Karl Bertholt.
A fost executat.
Da, știu asta.
Apoi documentul spune că fotograful Rudolf Lenz
trebuie să se prezinte în două săptămâni la unul din spitalele menționate mai jos
pentru "tratament medical".
Apoi, acuzarea prezintă documentul depoziție nr. 488,
despre croitoreasa Anni Münch.
Documentul spune după cum urmează:
"Tribunalul districtual Frankfurt am Main a decis următoarele:
Croitoreasa Anni Münch va fi sterilizată."
"Trebuie să se prezinte în două săptămâni
la unul din spitalele menționate mai jos."
"Dacă nu se prezintă voluntar, va fi luată cu forța."
Apoi, documentul nr. 449, interogatorii din textul german și englez,
privind ajutorul de fermier Meyer Eichinger.
Onorată instanță.
Apărarea se opune la introducerea acestor documente repetitive.
Primul tribunal a hotărât că asemenea documente nu sunt admisibile
dacă nu sunt susținute de probe independente ale autenticității lor.
Se aprobă.
Onorată instanță, pot să pun o întrebare apărării?
Da.
Probele privitoare la sterilizare vor fi admisibile dacă avem un martor?
- Da. - Mulțumesc.
Acuzarea îl cheamă pe martorul Rudolf Petersen.
Ridicați mâna dreaptă. Jurați pe Dumnezeul Atotputernic și Atoateștiutor
că veți spune purul adevăr și nu veți ascunde sau adăuga nimic.
Da, jur.
Spuneți tribunalului numele întreg și domiciliul.
Rudolf Petersen. Frankfurt am Main. Gretweg, Nummer sieben.
Când v-ați născut, dle Petersen?
Mai 20, 1914.
Ce ocupație aveți?
Ajutor de brutar. Sunt ajutor de brutar.
Părinții sunt încă în viață?
Care au fost cauzele morții lor?
Au murit din cauze naturale?
Naturale.
Cărui partid politic a aparținut tatăl dvs?
Partidul Comunist.
Încercați să vă aduceți aminte.
Vă amintiți de ceva neobișnuit care vi s-a întâmplat dvs și familiei dvs în 1933,
înainte să vină naziștii la putere?
Adică ceva de natură violentă.
- Câți ani aveați atunci? - 19.
Vreți să spuneți tribunalului ce s-a întâmplat?
Niște oameni SA au intrat în casă,
și au spart geamurile și ușa.
Ne-au numit trădători, și au încercat să-l bată pe tata.
Și atunci ce s-a întâmplat?
Ei și cu frații mei ne-am dus să-l ajutăm.
Și a avut loc o bătaie.
În cele din urmă i-am scos în stradă și i-am bătut,
și i-am dus la poliție.
- Poliția a făcut ceva? - Nu.
De ce nu?
Era la vremea alegerilor naționale.
Când au venit Național Socialiștii la putere?
Ce s-a întâmplat după 1933, după ce naziștii au venit la putere?
Am găsit un serviciu la o fermă,
dar era necesar să conduc camionul.
M-am dus la primărie ca să cer carnetul.
Și ce s-a întâmplat acolo?
M-au dus la un oficial.
Mai avuseseți de-a face cu acest oficial până atunci?
Era unul din cei care ne-au spart casa în noaptea aceea.
Ce a spus privind cererea d-tale?
A spus că trebuie să aibă loc o examinare.
Unde trebuia să aibă loc examinarea?
La tribunalul districtual din Stuttgart.
Cine era judecătorul la tribunal?
Judecătorul Hofstetter.
Ce s-a întâmplat la tribunal?
M-au întrebat numele și așa mai departe.
Ce v-au mai întrebat?
M-au întrebat când s-au născut Adolf Hitler și Dr Goebbels.
Ce ați răspuns?
Le-am spus că nu știu, și că nu-mi pasă.
V-au mai pus și alte întrebări?
Nu. Mi-au spus că mă vor anunța în zece zile.
Înțeleg.
Dle Petersen, vreau să vă uitați la ceva.
O recunoașteți?
Vreți vă rog să o citiți tribunalului?
"Tribunalul districtual din Stuttgart."
"Brutarul Rudolf Petersen, născut pe 20 Mai 1914,
fiul ceferistului Hans Petersen,
va fi sterilizat."
Vreți să citiți ultimul paragraf?
"Se cere să se prezinte în două săptămâni
la unul din spitalele menționate mai jos."
"Dacă nu se prezintă voluntar,
va fi luat cu forța."
Citiți vă rog, semnătura de la capăt.
"Judecătorul Hofstetter."
Vreți să citiți ce scrie sub semnătură?
Dedesubt?
"Autorizat Ernst Janning,
Ministrul justiției."
Onorată instanță,
apărarea poate să vadă dosarul dlui Petersen?
Ce ați făcut după ce ați primit scrisoarea?
Am fugit. Am stat la ferma unui prieten.
Și v-ați întors?
- Ce? - V-ați întors?
Și ce s-a întâmplat?
A venit poliția.
- Unde v-au dus? - La spital.
Dle Petersen, mă întreb dacă puteți vorbi puțin mai tare, vă rog.
La spital.
- Ce s-a întâmplat la spital? - M-au ținut acolo.
Asistenta care era...
Mă rog, a venit.
M-a pregătit pentru operație.
Și a spus că, credea că totul era îngrozitor.
Apoi a venit doctorul, care trebuia să facă...
și el a spus că era îngrozitor.
Ați fost sterilizat?
Mulțumesc, dle Petersen.
Asta e tot.
Puteți să vă scoateți căștile, dacă doriți.
Spuneți că ați lucrat ca ajutor de brutar? E corect?
Da, e corect.
Ce alte ocupații ați mai avut?
Am lucrat pentru tata.
- Ce făcea tatăl dvs? - Era ceferist.
Dar ce făcea?
Ridica și lăsa bariera la trecerea pentru trafic.
Și ați vorbit de frații dvs.
- Câți frați aveți? - Cinci.
- Și surori? - Patru.
Deci sunteți zece în familie?
Ce ocupații au frații dvs?
Muncitori.
Toți muncitori?
Înțeleg.
Ați spus că tribunalul de la Stuttgart v-a pus două întrebări,
data de naștere a lui Hitler și a lui Goebbels.
E corect?
Ce altceva v-au mai întrebat?
Nimic altceva.
Sunteți sigur?
Nu v-au pus întrebări legate de educația dvs?
Mă opun.
Martorul a răspuns deja la întrebare.
Se aprobă.
Pot să vă întreb, dle Petersen...
pot să vă întreb...
cât timp ați mers la școală?
Șase ani.
- De ce nu mai mult? - A trebuit să merg la lucru.
Vă considerați un elev inteligent la școală?
A fost demult. Nu...
Poate nu ați făcut față, de aceea nu ați continuat?
Mă opun. Evidențele lui școlare nu au nici o legătură cu ce i s-a întâmplat.
Era datoria tribunalului medical să îi sterilizeze pe cei incompetenți mental.
Se respinge.
Erați, sau nu, la fel de bun ca ceilalți?
Vreau să fac referință la raportul școlar al dlui Petersen.
Nu a reușit să promoveze și a fost pus într-o clasă de copii înapoiați.
Spuneți că părinții au murit din cauze naturale.
Puteți să descrieți detaliat boala de care a murit mama dvs?
A murit de inimă.
În ultimele faze ale bolii ei, mama dvs a arătat anumite semne mentale?
Decizia de la Stuttgart
spune că ea a suferit de o minte slabă ereditar.
Nu e adevărat.
Cum de a luat Tribunalul medical de boli ereditare din Stuttgart această hotărâre?
Era ceva ce au spus ei ca să mă pună pe masa de operație.
Era doar ceva ce au spus ei?
Dle Petersen, era un test simplu pe care Tribunalul medical îl făcea
în toate cazurile de incompetență mentală.
Dacă spuneți că atunci nu v-au întrebat, poate puteți să ne răspundeți acum?
Formați o propoziție din cuvintele "iepure", "vânător", "câmp".
Mă opun.
Tribunalul din Stuttgart era la fel ca acesta?
Nu înțeleg.
Era cu public?
Mulțumesc.
Se respinge.
Iepure, vânător, câmp, dle Petersen.
Gândiți-vă.
Iepure, vânător, câmp.
Deja se hotărâseră...
Când am intrat în tribunal, deja se hotărâseră.
M-au dus la spital, ca pe un infractor.
Nu puteam să spun nimic, nu puteam să fac nimic.
A trebuit să mint.
Mama...
ce spuneți despre ea.
A fost o servitoare, care a lucrat din greu.
Era o femeie harnică. Și nu e corect ce spuneți.
Vreau să vă arăt. Am poza ei aici.
Vreau să vă uitați la ea.
Vreau să judecați.
Vreau să-mi spuneți,
era slabă de minte?
Mama.
Avea mintea slabă?
Da?
Consider că e datoria mea să atrag atenția tribunalului
că martorul nu își controlează procesele mentale.
Știu că nu.
Din ziua aceea,
sunt numai jumătate din ce am fost.
Tribunalul nu știe cum erați înainte.
Nu poate să știe. Are doar cuvântul dvs.
Ședința se suspendă.
Asta e una din problemele acuzării - e plină de tineri radicali ca Lawson.
Așa e Lawson?
Era un protejat personal al lui FDR.
FDR avea prieteni care nu erau radicali, nu?
Numește unul.
Wendell Wilkie.
El reprezintă un conservator pentru tine?
De fapt, m-am întrebat care e poziția ta?
O să clarific. Sunt Republican convins
care crede că Franklin Roosevelt a fost un mare om.
Unul așa.
Max.
- Max Perkins. Îl știi? - Nu cred.
E de la United Press.
- Ce faci aici? - Credeam că o să pornești o ceartă.
Încă nu am băut destul.
Scuze. Dl judecător Ives.
- Dna Ives. - Îmi pare bine.
- Dl judecător Haywood, dna Bertholt. - Ne-am mai întâlnit.
- Nu luați o băutură cu noi? - Cu mare plăcere.
- Max, stai aici? - Mulțumesc.
V-am admirat articolul despre dna Bertholt foarte mult.
A fost foarte direct. Apărarea soțului ei a fost elocventă.
Veți scrie un articol despre aceste procese?
Sincer, în prezent n-aș putea să vând un articol despre procesele de la Nuremberg.
- Cum adică? - Publicul american nu e interesat.
Războiul a trecut doar de doi ani.
Corect.
- Pot să vă iau comanda? - Să vedem ce doresc doamnele.
- Mai vrei bere, Dan? - Cred că am băut destulă bere.
Aș vrea să încerc altceva.
De ce nu încercați un Sonnenberg sau un Schwalbenwinkel? E vin local.
Da, cred că mi-ar plăcea asta. Niște Schwalbenwinkel.
- Vreți și dvs? - Da, mulțumesc.
- Rămânem la bere? - Bine.
Mulțumesc.
- Ați ajuns bine acasă în seara aceea? - Da, mulțumesc.
Nu știu ce aș fi făcut fără mașină.
Vorbiți engleză foarte bine.
Mulțumesc. Soțul meu și cu mine am stat doi ani în America.
Sper că ați reușit să vedeți ceva din Nuremberg.
Mi-e teamă că numai drumul între casă și Palatul Justiției.
Și câteva locuri care au legătură cu cazul, aspecte istorice.
Aspecte naziste. Trebuie să vedeți și alte părți din Nuremberg.
Sunt multe lucruri frumoase în partea veche, muzee pe care le reconstruim.
Și e un concert de pian săptămâna viitoare la opera veche.
Arthur Reiss. A fugit de la Hitler la începuturi.
L-am convins să se întoarcă. Trebuie să fie o seară interesantă.
- Vreți să veniți? - Da.
Le spun să păstreze un bilet la agenție. Sunt în comitet.
- Mulțumesc mult. - Pentru puțin.
Am o misiune cu americanii, după cum dl Perkins poate să vă spună.
Adică?
Să vă conving că nu suntem toți monștri.
- Bună seara, dle colonel. - Dle colonel, dle maior Radnitz.
Bună seara, dna Bertholt.
- Vă rog să mă scuzați. - Numai ce ați ajuns.
Trebuie să plec. Vă rog să mă scuzați.
Mi-a părut bine de cunoștință.
Veți avea un bilet pentru concert la agenția de bilete.
- Mulțumesc. - Noapte bună.
Dna Bertholt nu moare de dragul meu.
Eu l-am condamnat pe soțul ei.
Mulți cred că generalul Bertholt nu ar fi primit pedeapsa cu moartea în ziua de azi.
Probabil.
Sunt sigur că mulți cred că
toți prizonierii de la Nuremberg ar trebui să fie liberi azi.
Toți. Hai să...
Mă scuzați.
Am băut prea mult, după cum e dureros de evident pentru dvs, domnilor.
Spectacolul de după amiază cu dl Petersen mi-a tăiat pofta de mâncare.
Trei beri și un Schwalbenwinkel, vă rog.
E bere bună. O fac bună în țara asta.
Știi, e ceva despre americani.
Nu suntem făcuți să fim invadatori. Suntem novice și nu prea pricepuți.
Venim aici și ce vedem?
Vedem țara asta frumoasă - și chiar e frumoasă.
Vedem cultura care e veche de sute de ani.
Vedem șarmul ei gemütlich,
și farmecul oamenilor ca dna Bertholt.
Avem un complex de inferioritate înnăscut. Iertăm și uităm ușor.
Acordăm celuilalt circumstanțe atenuante - așa sunt americanii.
Am învins cea mai mare mașină de război de la Alexandru cel Mare încoace
și acum pionierii preiau conducerea.
Problema cu d-ta este că ați vrea să acuzați toată țara.
Poate fi satisfăcător emoțional pentru d-ta,
dar nu e foarte practic, și nu prea e corect.
Nu prea e corect?
"Iepure",
"vânător",
"câmp".
Corect, să fim corecți.
Iepurele a fost împușcat de vânător pe câmp.
E chiar foarte simplu.
- Dle colonel, cred că ar trebui să plecăm. - Da. N-ar trebui să discutăm despre asta.
O, nu, dle judecător. Noi suntem americani corecți și nobili.
Nu trebuie să facem nimic care nu e corect.
Nu sunt naziști în Germania. Nu știați asta, dle judecător?
Eschimoșii au invadat Germania - așa s-au întâmplat toate acele lucruri oribile.
Nu a fost vina germanilor, au fost eschimoșii ăia nenorociți.
Mă scuzați.
Noapte bună, dle colonel.
Puteți să mă ascultați? Îmi pare rău că vă întrerup dansul.
Următorii ofițeri trebuie să se prezinte la unitățile lor.
Maiorul McCarthy, maiorul Citron, maiorul Cantor,
căpitanul Byers, căpitanul Connell,
căpitanul Douglas, căpitanul Wolfe, maiorul Booth și maiorul Rice.
Mulțumesc. Puteți să continuați dansul.
- Harry. Ce se întâmplă? - Rușii sunt în Cehoslovacia.
Masaryk e posibil să se fi sinucis. Trimitem câteva unități.
- Ce crezi că se va întâmpla? - Nu știu, dle.
Elsa Scheffler.
"Președintele Truman a răspuns cerând prelungirea instrucțiilor militare."
"A declarat că este foarte îngrijorat pentru supraviețuirea națiunilor vestice
în fața amenințării din est."
Herr Janning, ați auzit ce e în ziare?
Exact ce-a spus și Hitler: "Confruntarea pentru supraviețuire între est și vest."
Știa.
Vor vedea că știam tot timpul ce făceam.
Nu ne pot numi criminali, dar în același timp să ne ceară ajutorul.
Trebuie să ne unim. Cea mai crucială parte a procesului urmează.
Am avut și momente mai bune, Herr Hahn.
Nu demult v-ați fi bucurat dacă mă sinchiseam să vă spun "Bună dimineața".
Acum că suntem toți aici împreună,
vă simțiți obligați să-mi spuneți ce să fac cu viața mea.
Trebuie să rămâneți cu noi.
Nu e bine pentru germani să se lupte unul cu altul. Acum avem un front comun.
Ascultați. În viață mi s-au întâmplat lucruri groaznice.
Dar cel mai rău lucru care s-a întâmplat
este să mă găsesc în compania unor oameni ca d-ta.
Nu am nimic în comun cu servitori de partid ca voi.
Aveți - ați făcut parte din același regim.
Și dvs ați susținut acel regim, ca noi toți.
Și mai aveți ceva în comun: Sunteți german.
- Bună seara. V-a plăcut? - Foarte mult.
- Să vă duc cu mașina? - Locuiesc la câteva străzi de aici.
Voiam să merg pe jos. Vreți să vă plimbați?
Da. Nu am nevoie de mașină. Merg pe jos cu dna Bertholt.
Să vă aștept?
Vă aștept, dle.
Poporului german îi place să cânte, în orice situații.
Am observat.
Americanii cântă și ei în baruri? Am uitat.
Nu. Nouă ne place să fim morocănoși în baruri.
Aș vrea să înțelegeți germană.
Cuvintele sunt foarte frumoase. Foarte triste.
Mult mai triste decât cuvintele englezești.
"Soldatul german știe că își va pierde prietena și viața."
"Felinarul arde toată noaptea."
"Îți cunoaște pașii și felul cum mergi."
"Arde toată noaptea, dar eu de mult am fost uitat."
"Dacă vine nenorocul,
cine va mai sta cu tine
sub felinar,
Lili Marleen."
Ce fel de viață aveți în America? Aveți familie?
Am o fiică, și ea are patru copii.
- Trebuie să fiți foarte mândru de ei. - Da, sunt. Recunosc.
- Și soția? - A murit acum câțiva ani.
- Dar dumneata? Ai copii? - Nu, nu am.
Ce post aveți în America? Trebuie să fie important.
Nu prea. Sunt judecător la un tribunal districtual.
În ultimul an n-am mai fost nici asta.
- V-ați pensionat? - Forțat, de către electorat.
Judecătorii sunt aleși în Statele Unite?
- În unele state. - Nu știam.
E ori o calitate ori un defect al sistemului judiciar.
Credeam că e o calitate până când am fost învins.
Sunt sigură că a fost vina electoratului, nu a dumneata.
Se pare că părerile diferă în legătură cu asta.
- Aici locuiesc. - Aici?
Da. Nu e prea rău înăuntru.
Vreți să urcați? Vă fac o cafea.
Da, mulțumesc.
Nu v-a fost ușor, nu?
Nu sunt obișnuită să fie ușor. Nu sunt fragilă, dle judecător Haywood.
Sunt o fiică a armatei.
- Știți ce înseamnă asta, nu? - Mi-e teamă că nu.
Adică am fost învățată disciplină.
Un anume fel de disciplină.
De exemplu, când eram copil mergeam în plimbări lungi la țară, vara.
Dar nu aveam niciodată voie să alerg la chioșcul cu limonadă, cu ceilalți.
Mi se spunea "Controlează-ți setea."
"Controlează-ți foamea."
"Controlează-ți sentimentele."
M-a ajutat.
Și soțul? Era și el de același stil?
Soțul meu a fost soldat. A fost crescut să facă un lucru -
să lupte în bătălie și să lupte bine.
- E bună cafeaua? - E bună, mulțumesc.
E surogat, dar o fac tare.
E bună.
Am o curiozitate. Ce credeți de Ernst Janning?
Nu am dreptul să discut cazul în afara tribunalului.
Da, sigur.
L-am cunoscut pe Ernst Janning puțin. Mergeam la aceleași concerte.
A fost o recepție dată pentru nora lui Wagner.
Și Hitler a fost acolo.
Ernst Janning era acolo cu soția.
Era foarte frumoasă. Foarte mică și delicată.
A murit.
Lui Hitler i-a plăcut de ea. I-a făcut avansuri la recepție.
Obișnuia să facă chestii din astea când era emoționat.
N-o să uit felul cum Ernst Janning i-a tăiat-o.
Nu cred că cineva i-a mai făcut-o așa.
A spus "Dle Cancelar, nu obiectez prea tare că vă lipsesc manierele."
"Nu obiectez prea tare de asta."
"Obiectez că sunteți atât de burghez."
Hitler s-a albit, s-a uitat fix la Janning și a plecat.
Chiar e bună cafeaua?
Da, mulțumesc.
Oamenii ca Janning, ca mine și soțul meu, l-am urât pe Hitler.
Vreau să știi asta. Și el ne-a urât pe noi.
L-a urât pe soțul meu pentru că a fost un adevărat erou de război,
și măruntul caporal nu putea tolera asta.
Și l-a urât pentru că s-a căsătorit cu nobilimea, adică în familia mea.
Hitler era fascinat de nobilime, dar o ura.
De aceea e atât de ironic ce s-a întâmplat.
Știți ce i s-a întâmplat soțului meu?
Ce știa el despre crimele pentru care a fost citat?
A fost adus la judecată împreună cu ceilalți conducători militari.
Era parte din răzbunarea pe care învingătorii o practică asupra învinșilor.
Era crimă politică.
Înțelegeți asta, nu?
Nu știu exact ce înțeleg.
Probabil că nu ar trebui să fiu aici și să vorbesc cu dumneata despre asta.
Dar chiar vreau să înțeleg.
Trebuie.
Mai vreți cafea?
Da, mulțumesc.
Salut.
Am găsit-o pe Irene Hoffman.
- Unde? - La Berlin.
S-a căsătorit. Se numește Wallner acum. De aceea nu am putut să o găsim.
- Când vine? - Nu vine.
- Cum adică? - Nu vrea să vină.
Știți cum e. Nimeni nu mai vrea să depună mărturie.
Dacă îl prind pe cel de noapte, ajung la Berlin și să mă întorc mâine după-masă.
- Nu ați mai dormit... - Merită dacă o aduc pe Hoffman.
Preia tu la tribunal mâine dimineață, vrei?
Dle colonel, vă rog. V-am spus asta când ați venit prima dată.
O spun și acum: Am terminat cu asta.
Nu aveți dreptul să îi ordonați să meargă.
Dle Wallner, nu îi ordon. Nu am dreptul.
Credeți că primim o medalie dacă apărem la aceste procese?
Oamenii nu vor ca germanii să depună mărturie împotriva germanilor.
Nu am condus aceste procese în ultimii doi ani fără să știu asta.
Pentru dvs e ușor.
Vă întoarceți în America, iar noi trebuie să trăim cu acești oameni.
Nu credeți că îmi dau seama ce vă cer?
Veniți aici ca Gestapo...
Nu trebuie să li se dea voie să scape având în vedere ce au făcut.
Chiar credeți că nu vor scăpa în cele din urmă?
La naiba cu ei și la naiba și cu voi.
Emil Hahn va fi acolo?
Da. În boxă.
Ernst Janning?
Ați văzut magazinul de jos.
Nu e mare lucru, dar e un început pentru noi.
Vor veni dacă merg la Nuremberg.
Vor veni și vor sparge geamurile.
O să pun un gardian 24 de ore pe zi.
- Nu trebuie să te duci, lrene... - Trebuie să te duci.
Trebuie să te duci pentru toți cei care nu pot să vină ei înșiși.
- Nu o datorezi nimănui. - Ba da.
O datorezi măcar unei persoane.
Noaptea, în fiecare noapte...
am știu că vom ajunge aici.
Dr Geuter, recunoașteți titlul?
Da, dle.
- Vreți să-l citiți tribunalului? - "Moarte profanatorului de rasă."
- În ce ziar a apărut? - În Der Stürmer al lui Julius Streicher.
Era în legătură cu ce?
Cazul Feldenstein.
Ce era cazul Feldenstein?
Onorată instanță. Apărarea se opune la introducerea cazului Feldenstein.
E un caz notoriu, poate cel mai notoriu din perioada aceea.
Are subînțelesuri și apelează la sentimente care mai bine nu s-ar pomeni.
Nu există subînțelesuri sau chestiuni care nu se pot discuta în acest tribunal.
Tribunalul este interesat de tot ce este relevant. Obiecția nu se acceptă.
Preiau eu.
- Dacă îmi permite tribunalul? - Puteți continua.
Mulțumesc.
Deci, ce a fost cazul Feldenstein?
Cazul unui om acuzat de poluare rasială.
Vreți să explicați ce înseamnă "poluare rasială"?
Așa se numește acuzația la care se face referire în legile din Nuremberg.
Orice non-arian care are relații sexuale cu un arian poate fi pedepsit cu moartea.
Când ați întâlnit prima dată cazul Feldenstein?
În septembrie 1935 am fost contactat de poliție.
Au spus că dl Feldenstein a fost reținut
și el a cerut să-i fiu avocat.
Ce poziție avea în comunitate?
Era un comerciant foarte cunoscut.
Era unul din capii Congregației evreiești din Nuremberg.
Ce acuzație i s-a adus?
A fost acuzat de întreținerea de relații intime
cu o fată de 16 ani, Irene Hoffman.
Înțeleg.
Și ce v-a spus dvs legat de caz?
A spus că era fals.
A spus că o știa pe fată și familia ei de multă vreme.
Vizita fata de când muriseră ei.
Dar niciodată nu a avut loc nimic de genul a ceea ce au fost acuzați.
Doctore, vreți să spuneți tribunalului ce s-a întâmplat atunci?
A fost acuzat în fața tribunalului special de la Nuremberg.
Unde era acest tribunal special?
Chiar aici. În această clădire. Chiar în această sală.
Dr Geuter, care au fost circumstanțele asociate cu procesul?
A fost folosit ca o scenă pentru Socialismul Național.
Era vremea sărbătorilor din septembrie, adunările de la Nuremberg.
Sala era plină.
În spate, oamenii stăteau în picioare.
Julius Streicher stătea pe unul din scaunele din față.
Și oficiali importanți din partidul nazist erau peste tot.
Ne puteți spune ce așteptări aveați legat de proces în această situație?
M-am așteptat la ce e mai rău
când am văzut că Emil Hahn era procurorul public.
Era un fanatic.
Procesele lui erau întotdeauna extrem de brutale.
Dar aveam o speranță legată de rezultat,
pentru că unul din judecători era Ernst Janning.
Reputația sa era cunoscută în toată Germania.
Era cunoscut că își dedicase viața justiției,
conceptului de justiție.
Mulțumesc. Asta e tot.
Întrebări?
Mulțumesc. Nu avem întrebări.
Martorul poate pleca.
Acuzarea cheamă la pupitru pe Irene Hoffman Wallner.
Ridicați mâna dreaptă. Jur pe Dumnezeu Atotputernic și Atoateștiutor
că voi spune adevărul și nu voi ascunde sau adăuga nimic.
Da.
Vreți să vă spuneți numele tribunalului?
Irene Hoffman Wallner.
Dna Wallner, l-ați cunoscut pe Lehman Feldenstein?
Când l-ați întâlnit prima dată?
Era în 1925 sau 1926. Nu sunt sigură.
- Câți ani avea atunci? - În jur de cincizeci.
Și câți ani avea în momentul arestării?
- Avea 65. - Da.
Ce fel de relație aveați?
Eram prieteni.
Ați continuat să-l vedeți după ce au murit părinții dvs?
De ce?
Eram prieteni. Era proprietarul clădirii în care locuiam.
Afacerile îl aduceau acolo destul de des.
Ce ați spus poliției
când v-au interogat despre relațiile intime cu el?
Le-am spus că era o minciună.
Puteți să-mi spuneți cine era procurorul public?
Emil Hahn.
- Emil Hahn v-a interogat? - Da.
Ce v-a întrebat?
M-a luat într-o cameră separată unde eram singuri.
Mi-a spus că nu merita să-mi repet povestea
pentru că nu mă va crede nimeni.
A avut loc o poluare rasială,
și singura iertare pentru asta era să se omoare autorul.
Mi-a spus că dacă îl protejez pe dl Feldenstein,
voi fi arestată pentru sperjur.
Ce i-ați răspuns?
I-am spus ce spusesem, din nou și din nou.
I-am spus că nu puteam să spun nimic altceva,
nu puteam să mint despre cineva care fusese atât de bun cu mine.
Ați fost arestată?
Da.
Dnă Wallner, spuneți-ne,
care a fost felul în care Emil Hahn a condus acuzarea?
Și-a bătut joc
de tot ce dl Feldenstein a încercat să spună în apărarea sa.
L-a ridiculizat de câte ori a putut.
Care a fost reacția publicului?
Au tot râs.
Cât a durat procesul?
Două zile.
Verdictul a fost dat la sfârșitul celei de-a doua zi?
- Care a fost verdictul? - Vinovat.
Care a fost sentința?
Dl Feldenstein a fost condamnat la execuție.
Eu am fost condamnată doi ani la închisoare pentru sperjur.
Cine era judecătorul?
Ernst Janning.
Sentințele au fost îndeplinite?
Vă mulțumesc foarte mult. Asta e tot.
Întrebări?
Onorată instanță, vreau să cer ca martorul să rămână în preajmă.
Vom prezenta mai multe probe despre cazul Feldenstein
când vine rândul apărării să își prezinte cazul.
Martora este rugată să rămână în preajmă.
Puteți pleca.
Onorată instanță, ofer ca probă un decret semnat de Adolf Hitler,
care dispune ca orice persoană acuzată sau suspectată de lipsă de loialitate
sau rezistență de orice fel
să poată fi arestată în secret,
fără ca prietenii sau rudele să fie anunțate, fără nici un proces,
și să fie trimisă în lagăre de concentrare.
Mai aduc un grup de ordine date sub acest decret,
fiecare semnat de unul din acuzați,
prin care sute de oameni au fost arestați
și puși în lagăre de concentrare.
Semnat de Friedrich Hofstetter,
Werner Lampe,
Emil Hahn,
Ernst Janning.
Onorată instanță, acuzații judecați aici
nu au condus personal lagărelele de concentrare.
Nu a trebuit să bată victimele,
sau să tragă maneta care dădea drumul la gaz în camere.
Dar după cum arată documentele pe care vi le-am prezentat,
acești acuzați au executat și au urmat legi,
și au dat sentințe
care au trimis milioane de victime la destinațiile lor.
Dl maior Radnitz.
Vreau să cer ca dl colonel Lawson să fie introdus ca martor.
- De acord. - Mulțumesc.
Ridicați mâna dreaptă. Jur pe Dumnezeu Atotputernic și Atoateștiutor
că voi spune numai adevărul și nu voi ascunde sau adăuga nimic.
Ați activat în armata Statelor Unite în 1945 la sfârșitul războiului?
Da.
Ați fost la comanda trupelor care au eliberat lagărele de concentrare?
Da.
Ați fost la Dachau și Belsen?
Ați fost prezent când s-au filmat peliculele pe care le vom vedea?
Da.
Harta arată numărul și locația lagărelor de concentrare
sub Al Treilea Reich.
Lagărul de concentrare Buchenwald a fost fondat în 1933.
Numărul deținuților a fost în jur de 80.000.
Exista un moto la Buchenwald:
"Distruge corpul,
distruge spiritul,
distruge inima."
Cuptoarele de la Buchenwald,
mărturie a eforturilor de ultimă clipă de a scăpa de cadavre.
Cuptoarele au fost fabricate de o companie cunoscută
care făcea și cuptoare de pâine.
Numele firmei se vede clar.
O expoziție de produse secundare de la Buchenwald,
organizată pentru localnici de un ofițer al Forțelor Aliate.
Perii de toate felurile.
Pantofi - de copii și de adulți.
Ochelari.
Aur de la dinți, topit,
trimis lunar la secția medicală de la Waffen SS.
Un abajur făcut din piele umană.
Piele folosită la picturi, multe de natură obscenă.
Capetele a doi muncitori polonezi,
micșorate la o cincime din mărimea lor normală.
Un pelvis uman folosit ca scrumieră.
Copii care au fost tatuați ca semn pentru exterminarea finală.
Uneori copiilor li s-a arătat milă.
Au fost injectați cu morfină ca să nu fie conștienți când erau spânzurați.
Unul din doctori descrie cum puneau frânghia în jurul gâtului,
și, în cuvintele doctorului:
"Ca tablourile, au fost agățați de cârlige pe ziduri."
Cadavrele celor care au venit în mașini sigilate,
fără mâncare sau aer,
care nu au supraviețuit călătoria la Dachau.
Sute de oameni au fost folosiți drept cobai în experimente medicale îngrozitoare.
Un martor la o execuție la Dachau a făcut următoarea descriere:
"Deținuții trebuiau să-și lase hainele pe un raft."
"Li se spunea că vor face baie."
"Apoi se încuiau ușile."
"Canistre de Zyklon B erau vărsate prin deschizăturile construite special."
"Puteai auzi vaietele și tânguielile dinăuntru."
"După două sau trei minute, era liniște."
Transporturi de morți care au ajuns au inclus 90.000 din Slovacia,
65.000 din Grecia,
11.000 din Franța,
90.000 din Olanda,
400.000 din Ungaria,
250.000 din Polonia și Silezia superioară,
și 100.000 din Germania.
Și asta s-a filmat
când trupele britanice au eliberat lagărul de concentrare Belsen.
Din motive de igienă un buldozer britanic a trebuit să îngroape cadavrele
cât s-a putut de rapid.
Cine erau cadavrele?
Membrii din fiecare țară ocupată din Europa.
Două treimi din evreii Europei... exterminați.
Mai mult de șase milioane,
după rapoartele statistice ale naziștilor.
Dar cifrele adevărate...
nu le cunoaște nimeni.
Cum îndrăznesc să ne arate filmele alea?
Nu suntem călăi. Suntem judecători.
Doar nu crezi că a fost chiar așa?
Au fost execuții, da, dar nu chiar așa.
Nici pe departe.
Pohl.
Tu ai condus acele lagăre de concentrare, tu și Eichmann.
Ei spun că am ucis milioane de oameni. Cum ar putea fi posibil?
Spune-le. Cum ar putea fi posibil?
E posibil.
Cum?
Vrei să zici tehnic?
Depinde de facilități.
Să zicem că ai două camere unde încap 2.000 de oameni în fiecare.
Gândiți-vă.
Se poate să termini 10.000 într-o jumătate de oră.
Nici măcar n-ai nevoie de gardieni pentru asta.
Le poți spune că vor face duș,
și în loc de apă, dai drumul la gaz.
Nu e o problemă să-i omori. Problema e să te scapi de cadavre.
Asta e problema.
- Scuze pentru întârziere. - Nu-i nimic.
Am făcut ceva pentru comisia de reconstruire.
Am adus niște pliante ca să putem decide ce trebuie să vizitați în continuare.
E casa Albrecht Dürer. Și muzeul.
- Când credeți că ați putea veni? - Oricând.
- Vreți să comandați? - Pot să vă explic meniul?
Nu cred că o să iau nimic.
Un pahar de Moselle, te rog.
Care e problema?
Nimic. Doar că nu mi-e foame.
Știți, ultimele zile au însemnat foarte mult pentru mine.
Cum?
Nu cred că vă dați seama ce om provincial sunt de fapt.
Am mai fost în străinătate o singură dată.
Când eram infanterist în Primul Război Mondial.
Treceam pe lângă locuri ca acesta și mă întrebam cum e.
- Și pentru mine au însemnat mult. - Cum?
Îmi dădeau sentimentul pe care îl aveam pentru americani.
Sentimentul pe care îl aveam când am fost în țara dumitale.
Ce păcat că nu e o poveste de revistă.
De ce?
Dacă era, doi oameni ca noi, juristul care îmbătrânește repede...
Juristul care îmbătrânește repede și văduva frumoasă
își depășesc dificultățile și călătoresc peste tot, ori pe uscat ori pe mare.
L-am văzut pe dl Perkins azi.
Mi-a spus că au arătat pozele la tribunal,
pozele favorite ale dlui colonel Lawson.
Le scoate cu orice pretext, nu?
Camera personală de groază a dlui colonel Lawson.
Credeți că așa suntem noi? Credeți că știam de lucrurile alea?
Credeți că am vrut să omorâm femei și copii?
Chiar credeți asta? Da?
Nu știu ce să cred.
Doamne. Stăm aici și bem.
Cum puteți să credeți că știam? Nu știam.
După câte văd eu, nimeni din țara asta nu știa.
Dna Bertholt, soțul dvs a fost unul din capii armatei.
Și vă spun că nu știa.
Era Himmler, Goebbels. Cei de la SS știau ce s-a întâmplat.
Noi nu știam.
Ascultați-mă. Sunt lucruri care s-au întâmplat de ambele părți.
Soțul meu a fost om de armată toată viața.
Avea dreptul la o moarte de soldat. Asta a cerut.
Am încercat să obțin asta pentru el. Numai asta, că va muri cu onoare.
Am mers la toți oficialii. L-am implorat.
Să i se permită onoarea unei trupe de trăgători.
Știți ce s-a întâmplat.
A fost spânzurat cu ceilalți. După asta, am știut ce înseamnă să urăști.
N-am mai ieșit din casă. N-am mai ieșit din cameră. Am băut.
Am urât cu fiecare fibră a ființei mele. Am urât toți americanii pe care i-am știut.
Dar nu se poate trăi cu ură. Știu asta.
Dan, trebuie să uităm dacă continuăm să trăim.
Herr Rolfe.
Dacă îmi permite tribunalul.
Ieri tribunalul a văzut niște filme.
Au fost... filme șocante.
Filme devastatoare.
Ca german,
mi-e rușine că asemenea lucruri au putut să aibă loc în țara mea.
Nu va exista niciodată o justificare pentru ele,
nici peste generații, nici peste secole.
Dar...
cred că a fost greșit,
indecent...
și foarte incorect din partea acuzării
să arate asemenea filme în acest caz, în acest tribunal, la acest moment
împotriva acestor acuzați.
Și nu pot să protestez destul împotriva unor asemenea tactici.
Ce vrea să dovedească acuzarea?
Că poporul german ca un tot a fost responsabil pentru aceste evenimente?
Sau că măcar erau conștienți de ele?
Pentru că, dacă asta e,
nu înșiră fapte
și știe asta.
Secretul operațiunilor, localizarea geografică a lagărelor,
întreruperea comunicării în ultimele zile de război
când exterminările au atins milioane,
arată foarte clar că nu spun adevărul.
Adevărul e că aceste brutalități au fost făcute de câțiva extremiști.
De criminali.
Foarte puțini germani au știut ce se întâmpla.
Foarte puțini.
Nici unul din noi nu știam ce s-a întâmplat în locurile arătate în aceste filme.
Nici unul din noi.
Dar cea mai ironică parte
este că acuzarea a arătat aceste filme împotriva acestor acuzați,
oameni care au stat la putere dintr-un singur motiv:
Ca să prevină lucruri mai grave care se puteau întâmpla.
Cine este omul mai curajos?
Omul care fuge sau renunță în momentele grele?
Sau cel care stă la post riscându-și siguranța proprie?
Apărarea va prezenta martori, scrisori și documente
de la refugiați din toată lumea
care spun cum Ernst Janning i-a salvat de la execuție.
Apărarea va arăta de câte ori
Ernst Janning a aplicat micșorarea sentințelor,
când fără influența lui, rezultatele ar fi fost mult mai rele.
Apărarea va arăta
că doctorul personal al lui Ernst Janning nu era arian.
Un evreu pe care l-a păstrat, spre nenorocul său.
Apărarea va arăta depoziții
de la autorități juridice și juriști faimoși din toată lumea,
cerând ca o atenție deosebită să se arate în acest caz,
spunând că întreaga activitate a lui Ernst Janning a fost inspirată de un motiv unic:
Încercarea de a păstra justiția și conceptul de justiție.
Deci, ce are acuzarea de oferit în schimb?
Acuzarea de fapt, a arătat în cazul lui Ernst Janning
numai o dovadă tangibilă.
Cazul Feldenstein. Un caz celebru, după cum spune apărarea.
Un caz care nu ar fi trebuit să fie redeschis.
Un caz pe care apărarea e obligată să-l revizuiască acum.
Apărarea o cheamă pe dna Elsa Lindnow.
Ridicați mâna dreaptă. Jur pe Dumnezeul Atotputernic și Atoateștiutor
că voi spune numai adevărul și nu voi ascunde sau adăuga nimic.
Jur.
Dna Lindnow.
- Ce ocupație aveți? - Sunt femeie de servici.
Unde sunteți angajată?
345 Grosseplatz.
- L-ați cunoscut pe Lehman Feldenstein? - Da.
- În ce calitate? - A fost patronul meu în 1935.
O cunoașteți pe dna Irene Hoffman Wallner?
- În ce calitate? - Era o chiriașă în clădire.
Ați văzut-o vreodată pe dra Hoffman și pe dl Feldenstein împreună?
Cum s-a întâmplat?
Dl Feldenstein a venit să o vadă pe dra Hoffman în apartamentul ei.
- Adesea? - Destul de des.
Au fost momente când ați observat ceva neobișnuit?
Am văzut-o pe dra Hoffman sărutându-l pe dl Feldenstein la ușa apartamentului ei.
- A mai fost vreo ocazie asemănătoare? - Da. Încă una.
- Care? - Am venit la apartamentul drei Hoffman.
Am vrut să fac curățenie. Credeam că e gol.
Am văzut-o pe dra Hoffman stând în poala dlui Feldenstein.
Mulțumesc. Asta e tot.
Căștile, vă rog.
Dna Lindnow, ce afinități politice aveți?
Politice?
Mă opun, Onorată instanță.
Afinitățile politice ale acestui martor nu sunt relevante.
Dl colonel Lawson încearcă din nou să apeleze la sentimentele tribunalului.
Se respinge.
Vreți să răspundeți la întrebare?
Ați fost membru al Partidului Național Socialist?
Da.
Am fost forțați să devenim.
Când ați devenit membru al Partidului Nazist?
În 1933.
Toți cetățenii germani au fost forțați să devină membri ai Partidului Nazist în "33?
Vă rog să-mi răspundeți.
Ați fost forțață să deveniți membru al Partidului Nazist?
Asta e tot.
Martorul poate pleca.
Apărarea poate continua.
Apărarea o cheamă pe Irene Hoffman Wallner la boxă.
Sunteți tot sub jurământ.
Dna Wallner, ați venit aici voluntar?
Ați cerut voluntar să fiți martor?
Da.
Nu e adevărat că acuzarea v-a chemat aici?
Că a fost foarte dificil pentru dvs să veniți?
Este foarte dificil întotdeauna să retrăiești vremurile vechi.
Asta coincide cu informația pe care o am,
că nu ați vrut să veniți. Mulțumesc.
Legile Nuremberg au fost date în 15 septembrie 1935.
- Unde erați la acea vreme? - La Nuremberg.
Cunoșteați aceste legi?
Că relația fizică cu un evreu era împotriva legii?
Da.
Știați că în Nuremberg, și mai ales în Nuremberg,
era condamnată nu numai o relație fizică cu un evreu, ci orice contact social?
V-ați dat seama că prezenta pericole pentru dvs personal?
Mi-am dat seama.
Dar cum poți să renunți la o prietenie din cauza unor...
Asta e o altă întrebare. Nu v-am pus această întrebare.
- Erați conștientă de asta? - Da, eram.
Totuși ați continuat să vă vedeți?
Da.
S-a aflat că dl Feldenstein vă cumpăra dulciuri și țigări.
Da.
Uneori v-a cumpărat flori?
Mi-a cumpărat multe lucruri.
Pentru că era un om bun. Era cel mai bun om pe care l-am cunoscut.
O cunoașteți pe martora dna Elsa Lindnow?
O cunosc.
A fost femeie de serviciu la locuința dvs?
Dl Feldenstein a venit să vă viziteze la apartamentul dvs?
De câte ori?
Nu-mi aduc aminte.
De câteva ori?
De multe ori?
- L-ați sărutat? - Da, l-am sărutat.
Mai mult decât o dată?
Dar nu în felul în care încercați dvs să insinuați.
A fost ca un tată pentru mine. Era mai mult decât un tată.
Mai mult decât un tată? Ați stat în poala lui?
Mă opun.
Avocatul persecută martora sub pretextul smulgerii mărturiei.
Se respinge.
Apărarea reînscenează travestirea justiției care a avut loc și prima dată.
Dle colonel Lawson, tribunalul face regulile, nu acuzarea.
- Continuați. - Ați stat în poala lui?
Da. Dar nu era ceva greșit sau urât.
Ați stat în poala lui?
Da. Dar...
Ați stat în poala lui. Ce altceva ați mai făcut?
Nu a fost nimic de genul a ceea ce încercați să spuneți, nimic.
Ce altceva ați mai făcut?
Ce încercați să spuneți?
Încercați să...
De ce nu mă lăsați să spun adevărul?
Asta vrem, adevărul.
Ați recunoscut că ați continuat să-l vedeți.
Ați recunoscut că a venit la apartamentul dvs.
Ați recunoscut că l-ați sărutat și ați stat în poala lui.
Ce altceva mai recunoașteți?
Nimic. Nu a fost nimic de genul a ceea ce încercați să insinuați.
- Ce altceva? - Nu a fost nimic.
Încetați.
Ce altceva mai recunoașteți?
Herr Rolfe.
O repetăm?
Onorată instanță, acuzatul a fost sub stres intens că nu a realizat...
Am realizat.
Acuzatul dorește să facă o declarație.
- Cred că acuzatul are dreptul să... - Liniște.
Acuzatul vrea să facă o declarație?
Da, vreau să fac o declarație.
Apărarea are dreptul să ceară...
Acuzatul are dreptul să facă declarația acum.
- Trebuie să vorbesc cu clientul meu. - Are dreptul să facă declarația acum.
Ședința se suspendă până la 10.30 mâine dimineață.
Ce faceți?
Ce credeți că faceți?
I-au avut pe Göring, Frank, Streicher... S-a terminat.
Credeți că mi-a plăcut să fiu avocatul apărării în timpul acestui proces?
Au fost lucruri pe care a trebuit să le fac care m-au făcut să mă scutur.
De ce le-am făcut?
Pentru că vreau să las ceva poporului german.
O bucățică de demnitate.
Vreau să termin procesul.
Dacă le dăm voie să discrediteze orice german ca dvs,
pierdem pentru totdeauna dreptul la autoguvernare.
Trebuie să privim spre viitor. Nu ne putem uita înapoi.
Vreți ca americanii să stea aici pentru totdeauna?
Vă pot arăta o poză cu Hiroshima și Nagasaki.
Mii și mii de cadavre arse.
Femei și copii.
Asta e moralitatea lor superioară?
Unde credeți că ne conduc? Ei știu?
Credeți că au vreo idee despre problemele noastre?
Ce pot să vă spun?
Ce aș putea să vă spun ca să vă fac să înțelegeți?
N-aveți ce să spuneți.
Nimic.
Nu s-a întâmplat nimic care să ușureze criza.
S-a ajuns la un punct mort azi după-masă
când călătoriile cu trenul între zonele de vest și Berlin au fost oprite.
Blocada pe teren e acum completă.
Ce credeți că vom face dle general? Ne retragem?
Dacă ne retragem sub presiune, prestigiul nostru în toată lumea este amenințat.
Comuniștii vor intra pe toate fronturile.
Și procesele astea, dle general? Ce credeți despre ele acum?
Vom continua procesele,
dar cred că e mai realist să le grăbim.
Ce ar fi dacă vor trage asupra unui avion de-al nostru?
Trebuie să ne gândim la asta când se va întâmpla.
Gustați ștrudelul. E excelent.
Nu, mulțumesc.
Dan, tocmai m-am întors de la Berlin, după cum știi.
Nu cred că ăsta e sfârșitul. Mulți cred asta, dar eu nu.
Dar va fi o luptă pentru supraviețuire - pentru următorii zece ani, poate 20.
Germania este cheia acestei supraviețuiri.
Orice elev de liceu care face geografie poate spune asta.
Ce vrei să spui, dle Senator?
Ce vreau să spun e asta:
În timp ce nimeni nu încearcă să influențeze decizia dumitale,
e important să-ți dai seama de asta pentru că este un fapt de viață.
Hai să recunoaștem, domnilor, totul e la iveală.
Avem nevoie de tot ajutorul pe care îl putem primi.
Avem nevoie de ajutorul poporului german.
Mai vreți ștrudel, domnilor?
Herr Janning, puteți începe.
Vreau să depun mărturie despre cazul Feldenstein
pentru că a fost cel mai important proces al timpului.
Este important nu numai pentru tribunal să înțeleagă,
ci pentru întreg poporul german.
Dar ca să înțelegem,
trebuie să înțelegem perioada în care s-a întâmplat.
Era o febră în toată țara.
O febră provenită din dizgrație, lipsă de demnitate și foamete.
Aveam o democrație, da, dar a fost distrusă de elemente din interior.
Mai presus de toate, era frica.
Frica de ziua de azi, frica de ziua de mâine,
frica de vecini,
și frica de noi înșine.
Numai când înțelegeți asta
puteți să înțelegeți ce a însemnat Hitler pentru noi.
Pentru că el ne-a spus:
"Ridicați-vă capetele. Fiți mândri că sunteți germani."
"Sunt diavoli printre noi - comuniști, liberali, evrei, țigani."
"Odată ce acești diavoli sunt distruși, și nenorocirea voastră va dispărea."
Era vechea poveste cu mielul sacrificat.
Dar cei dintre noi care știau mai bine?
Care știau că aceste cuvinte erau minciuni și chiar mai rău decât minciuni?
De ce am stat în tăcere? De ce am participat?
Pentru că ne-am iubit țara.
Ce diferență este dacă câțiva extremiști politici își pierd drepturile?
Dacă câteva minorități rasiale își pierd drepturile?
Este doar o fază trecătoare. Este doar o fază prin care trecem.
Va trece mai devreme sau mai târziu.
Chiar Hitler însuși va fi terminat mai devreme sau mai târziu.
"Țara e în pericol. Vom ieși din umbră."
"Vom merge înainte." "Înainte" era marea parolă.
Și istoria ne spune cât de bine am reușit, Onorată instanță.
Am reușit mai mult decât în cele mai mari vise.
Chiar elementele de ură și putere legate de Hitler care au cucerit Germania,
au cucerit întreaga lume.
Ne-am găsit deodată împreună cu aliați puternici.
Lucruri care ni s-au refuzat ca democrație, acum ne erau deschise.
Lumea a spus "Mergeți. Cuceriți-o."
"Cuceriți-o. Cuceriți Sudetenland. Cuceriți Rhineland. Remilitarizați-o."
"Luați toată Austria. Luați-o."
Și într-o zi ne-am uitat în jur
și am văzut că eram într-un pericol chiar mai mare.
Ritualul a început în acest tribunal,
a măturat toată țara ca o boală devastatoare.
Ceea ce părea o fază trecătoare
a devenit un mod de viață.
Onorată instanță,
eu m-am mulțumit să stau liniștit în timpul acestui proces.
M-am mulțumit să am grijă de trandafirii mei.
M-am mulțumit chiar să-l las pe avocat să încerce să-mi salveze reputația...
până când am realizat că pentru a mi-o salva
va trebui să reactualizeze spectrul.
L-ați văzut făcând-o. A făcut-o chiar în acest tribunal.
A sugerat că Al Treilea Reich a lucrat pentru binele oamenilor.
A sugerat că noi am sterilizat oamenii pentru binele țării.
A sugerat că probabil bătrânul evreu s-a culcat cu fata de 16 ani până la urmă.
Încă o dată, pentru binele țării.
Nu e ușor să spui adevărul.
Dar dacă Germania poate fi salvată,
noi cei care ne știm vina, trebuie să o recunoaștem,
oricare ar fi durerea și umilința.
Am decis verdictul în cazul Feldenstein
înainte să intru în instanță.
L-aș fi găsit vinovat indiferent de dovezi. Nu a fost deloc un proces.
A fost un ritual de sacrificiu, și Feldenstein evreul - victima neajutorată.
Onorată instanță, acuzatul nu știe ce spune.
- Nu își dă seama de consecințe. - Îmi dau seama.
Avocatul vă face să credeți
că nu știam de lagărele de concentrare.
Nu știam.
Unde eram noi?
Unde eram noi când Hitler a început să-și răzbune ura prin Reichstag?
Când vecinii noștri erau târâți afară în mijlocul nopții la Dachau?
Când fiecare sat din Germania avea un terminal de tren
unde mașinile de vite erau umplute cu copii ca să fie duși la exterminare?
Unde eram când au țipat la noi noaptea?
Eram surzi? Muți? Orbi?
Trebuie să protestez.
Avocatul meu spune că nu eram conștienți de exterminarea milioanelor.
Vă oferă scuza
că știam doar de exterminarea câtorva sute.
Asta ne face mai puțin vinovați?
Poate nu cunoșteam detaliile,
dar dacă nu le știam, era pentru că nu voiam să știm.
- Trădătorule. - Liniște.
Puneți-l pe scaun și țineți-l acolo.
O să le spun adevărul.
O să le spun adevărul, chiar dacă toată lumea conspiră împotrivă.
O să le spun adevărul despre Ministerul Justiției.
Werner Lampe, un bătrân care plânge în Biblie acum.
Un bătrân care a profitat de exproprierea proprietarilor
a fiecărui om trimis la un lagăr de concentrare.
Friedrich Hofstetter, germanul bun, care știa cum să accepte ordinele,
care trimitea oamenii să fie sterilizați în fața lui, ca pe niște cifre.
Emil Hahn,
bigotul decăzut și corupt,
obsedat de răul din el.
Și Ernst Janning,
mai rău decât oricare din ei...
pentru că el știa cine sunt ei, și li s-a alăturat lor.
Ernst Janning, care și-a făcut viața...
de rahat...
pentru că a mers cu ei.
Onorată instanță,
este datoria mea să-l apăr pe Ernst Janning,
și totuși Ernst Janning a spus că e vinovat.
Nu e nici o îndoială că simte că e vinovat.
A făcut o mare greșeală să se alăture mișcării naziste,
sperând că va face bine țării.
Dar dacă va fi găsit vinovat,
mai sunt și alții care s-au alăturat,
și care trebuie găsiți vinovați.
Ernst Janning a spus "Am reușit mai mult decât am visat".
De ce am reușit, Onorată instanță?
Dar restul lumii?
Nu știa despre intențiile Celui de-al Treilea Reich?
Nu a auzit cuvintele lui Hitler transmise în toată lumea?
Nu a citit despre intențiile lui în Mein Kampf,
publicată în toate colțurile lumii?
Unde e responsabilitatea Uniunii Sovietice,
care a semnat în 1939 pactul cu Hitler, care i-a permis să intre în război?
Vom găsi Rusia vinovată?
Unde e responsabilitatea Vaticanului,
care a semnat în 1933 acordul cu Hitler,
oferindu-i primul prestigiu extraordinar?
O să găsim Vaticanul vinovat?
Unde e responsabilitatea lui Winston Churchill,
care a spus într-o scrisoare deschisă către Times din Londra în 1938 -
1938, Onorată instanță -
"Dacă Anglia ar suferi un dezastru național, mă voi ruga lui Dumnezeu
să trimită un om cu puterea minții și cu voința lui Adolf Hitler."
O să-l găsim vinovat pe Winston Churchill?
Unde e responsabilitatea acelor industrialiști americani
care l-au ajutat pe Hitler să-și refacă armamentul, și au profitat din refacere?
O să-i găsim pe industrialiștii americani vinovați?
Nu, Onorată instanță.
Doar Germania singură e vinovată.
Întreaga lume e la fel de responsabilă pentru Hitler ca Germania.
E ușor să condamni un om din boxă.
E ușor să vorbești de "defectul de bază" în caracterul german
care i-a permis lui Hitler să vină la putere,
și în același timp să ignori "defectul de bază" de caracter
care i-a făcut pe ruși să semneze pacturile cu el, pe Churchill să-l laude,
pe industrialiștii americani să profite după el.
Ernst Janning a spus că e vinovat.
Dacă e vina lui Ernst Janning, este vina întregii lumi.
Nici mai mult, nici mai puțin.
Dle maior, trebuie să-i dăm guvernatorului militar tot ajutorul posibil.
Trebuie să trimitem 635 tone în aer zilnic.
Asta e o operațiune mare.
Chiar am crezut că vom trimite cărbuni și roșii în aceste lăzi prin aer?
Tad, tu și cu mine suntem prieteni de mult.
De aceea te-am chemat aici.
Ce o să faci mâine la tribunal?
Știi prea bine.
Știu ce vreau eu să faci - să-i pui în spatele gratiilor și să arunci cheia.
Știi ce se întâmplă aici acum?
Da, știu ce se întâmplă.
Ești om de armată. Ceilalți s-ar putea să nu știe cu ce ne confruntăm, dar tu știi.
O să-ți spun adevărul.
Nu știu ce se va întâmpla dacă trag asupra unui avion din acelea.
Dar știu asta: Dacă Berlinul pierde, Germania pierde.
Dacă Germania pierde, Europa pierde.
Așa stau lucrurile.
Uite, Matt. O să merg până la limită.
Și nici tu, nici Pentagonul, nici Dumnezeu pe tron este...
Cu cine crezi că vorbești?
Cu cine dracu crezi că vorbești?
Când mărșăluiai spre Dachau, eram și eu acolo.
Crezi că voi uita vreodată?
Nu sunt ofițerul tău comandant. Nu îți pot influența decizia.
Dar vreau să îți spun ceva direct.
Avem nevoie de ajutorul poporului german.
Nu le obținem ajutorul dacă le dăm liderilor lor pedepse dure cu închisoarea.
Tad, ce trebuie să facem e să supraviețuim, nu?
Să supraviețuim cât putem de bine, dar să supraviețuim.
Ca chestie, Matt.
Despre ce e tot războiul ăsta?
Despre ce?
Cu asta încheiem prezentarea dovezilor documentare
împotriva acestor acuzați.
Onorată instanță,
în timpul celor trei ani care au trecut de la sfârșitul războiului în Europa,
omenirea nu a trecut în Iordania.
În țara noastră, frica de război a reapărut
și ne gândim încă o dată la apărare.
Se vorbește de războiul rece în timp ce femeile și bărbații mor în războaie reale,
și ecourile persecutării și atrocitățile nu vor fi oprite.
Aceste evenimente nu fac altceva decât să deghizeze ce are loc în această sală.
Dar undeva în mijlocul acestor evenimente,
responsabilitatea pentru crimele pe care le-am arătat în acest proces
trebuie pusă într-o perspectivă reală.
Și aceasta e decizia care va fi luată de Onorata instanță.
Este dilema vremurilor noastre.
Este dilema care va rămâne cu dvs.
Acuzarea se retrage.
Acuzații pot să facă ultimele declarații.
Acuzatul Emil Hahn se poate adresa tribunalului.
Onorată instanță, nu vreau să fug de responsabilitatea actelor mele.
Din contră, le recunosc în fața întregii lumi.
Dar nu voi urma politica celorlalți.
Nu voi spune azi că politica noastră a fost greșită
când ieri am spus că a fost corectă.
Germania a luptat pentru viață.
Au fost necesare măsuri care să o apere de dușmani.
Nu pot spune că regret că am aplicat acele măsuri.
Am fost un bastion împotriva Bolșevismului.
Am fost un stâlp al culturii occidentale.
Un bastion și un stâlp pe care Vestul poate încă vrea să le păstreze.
Acuzatul Friedrich Hofstetter poate să se adreseze tribunalului.
Mi-am servit țara toată viața,
în orice post care mi s-a dat,
cu credință, cu o inimă curată și fără răutate.
Am urmat ideea pe care am considerat-o cea mai nobilă în profesia mea,
ideea care spune:
Să sacrifici sentimentul personal de dreptate pentru ordinea juridică autoritară
să întrebi numai care e legea,
și să nu întrebi dacă e sau nu justă.
Ca judecător, nu puteam să fac altfel.
Presupun că Onorata instanță mă va găsi, și milioane de germani ca mine,
care au crezut că își făceau datoria pentru țara lor,
nevinovați.
Werner Lampe se poate adresa tribunalului.
Onorată instanță...
Ernst Janning se poate adresa tribunalului.
Nu mai am nimic de adăugat la ce am spus deja.
Depozițiile și declarațiile finale au fost auzite.
Acum n-a mai rămas decât misiunea tribunalului de a lua decizia.
Tribunalul se va retrage până la o nouă notificare.
Am adunat precedente care au o influență la baza acestui caz,
care este conflictul dintre supunerea la legile internaționale
și legile propriei țări.
Dan, avem o grămadă de material peste care să ne uităm.
La ce te uiți?
M-am uitat la unele dintre aceste poze atașate la mandatele de arestare.
Ce poze?
Uite-l pe Petersen înainte să-l opereze.
Uite-o pe Irene Hoffman.
Chiar avea 16 ani odată, nu?
Feldenstein.
Și aici e un băiat - nu putea avea mai mult de 14 ani -
executat fiindcă a vorbit împotriva Celui de-al Treilea Reich.
"Prin ordinul judecătorului Friedrich Hofstetter."
Dacă pot spune așa, mai pertinent pentru baza juridică a cazului,
am discursul procurorului francez
dat în fața tribunalului militar internațional.
"E evident că, în statele organizate după concepte moderne,
responsabilitatea este redusă la acei care acționează direct pentru stat."
"Deoarece ei singuri sunt în poziție să judece legitimitatea ordinelor,
ei singuri ar trebui dați în judecată."
Mai am unul de la Profesorul Jahreiss -
"Aspecte juridice: Procesul marilor criminali de război".
Pe baza acestor fapte, nu înțeleg unde a prezentat acuzarea
un caz clar legat de acuzațiile aduse, împotriva apărării.
Indiferent de actele comise, nu putem să interpretăm
că acești acuzați sunt responsabili pentru crime împotriva umanității.
- Ce crezi, Dan? - Am discutat despre asta toată ziua.
Dacă nu e clar nici acum...
Nu vrei să te uiți la aceste precedente?
Nu te interesează deloc?
Mă interesează, Curtiss. Vorbeai de crime împotriva umanității,
spunând că acuzații nu sunt responsabili pentru faptele lor.
Aș vrea să-mi explici asta.
- Tocmai am explicat. - Poate.
Tot ce am auzit e o grămadă de limbaj legalistic și raționalizare.
Știi, când am devenit judecător
știam că erau anumite persoane în oraș pe care nu trebuia să le ating.
Am știut că dacă vreau să rămân judecător, așa trebuie să fie.
Dar cum pot să întorc capul de la uciderea a șase milioane de oameni?
- Sunt sigur că nu a vrut să... - Nu-ți cer să-ți întorci capul.
Te întreb ce bine va face dacă urmezi politica asta?
Spuneai că oamenii nu sunt responsabili pentru faptele lor.
Trebuie să-mi explici asta. Trebuie să explici cu grijă.
Tribunalul redeschide ședința.
Dumnezeu să binecuvânteze Statele Unite ale Americii și acest tribunal onorabil.
Acest proces a început de mai bine de opt luni.
Evidența dovezilor e mai lungă de 10.000 de pagini,
și prezentările finale ale avocaților s-au încheiat.
Simple crime și atrocități
nu constituie subiectul acuzațiilor în acest rechizitoriu.
Din contră, acuzarea este de participare conștientă
la un sistem național, organizat de guvern de cruzime și nedreptate,
prin violarea fiecărui principiu moral și juridic cunoscut națiilor civilizate.
Tribunalul a studiat cu atenție documentele
și a găsit în ele probe destule
care să susțină în afara oricărei îndoieli acuzațiile împotriva inculpaților.
Herr Rolfe, în apărarea sa foarte bine construită,
a subliniat că mai sunt și alții
care trebuie să împartă responsabilitatea finală
pentru ce s-a întâmplat aici în Germania.
Există adevăr în asta.
Partea care face adevărata reclamație în acest tribunal este civilizația.
Dar tribunalul spune că cei din boxă
sunt responsabili pentru faptele lor.
Cei care stau în robele negre,
să-i judece pe ceilalți.
Cei care au luat parte la aplicarea legilor și decretelor,
al căror scop a fost exterminarea ființelor umane.
Oameni care, în posturi executive,
au participat activ la aplicarea forțată a acestor legi,
ilegale chiar și sub legile germane.
Principiul dreptului penal în orice societate civilizată
are în comun următoarele:
Orice persoană care manipulează pe altcineva ca să comită o crimă,
orice persoană care furnizează arma letală pentru scopul crimei,
orice persoană care e complice la crimă,
este vinovată.
Herr Rolfe spune mai departe că acuzatul Janning
a fost un jurist extraordinar
și a acționat crezând că face ceea ce e mai bine pentru țara lui.
Există adevăr aici.
Janning, putem fi siguri, este o figură tragică.
Noi credem că a urât răul pe care l-a făcut.
Dar compasiunea pentru tortura de acum a sufletului său
nu trebuie să nască uitarea
torturii cu moartea a milioane de către guvernul din care a făcut parte.
Cazul lui Janning și soarta sa scot la iveală cel mai zguduitor adevăr
care a rezultat din acest proces.
Dacă el și toți ceilalți inculpați, au ajuns niște perverși degradați,
dacă toți liderii Celui de-al Treilea Reich au fost monștri și maniaci sadici,
atunci aceste evenimente nu ar avea o semnificație mai morală
decât un cutremur, sau orice altă catastrofă naturală.
Dar acest proces a arătat că într-o criză națională
oameni obișnuiți, chiar capabili și oameni extraordinari
se pot amăgi și comit crime
atât de mari și de îngrozitoare că depășesc imaginația.
Nimeni care a asistat la proces nu poate să le uite.
Oameni sterilizați din cauza opiniilor politice.
O bătaie de joc a prieteniei și credinței.
Uciderea copiilor.
Cât de ușor se poate întâmpla.
Sunt și aceia în țara noastră
care azi vorbesc de apărarea țării, de supraviețuire.
Trebuie luate decizii în viața fiecărei națiuni.
În momentul când mâna dușmanului e în jurul gâtului,
se pare că singurul mod de a supraviețui este să faci ca dușmanul,
să găsești modul de supraviețuire cel mai avantajos, să întorci capul.
Răspunsul la asta e... supraviețuire ca ce?
O țară nu e o stâncă.
Nu e o prelungire a sinelui.
Este ceea ce apără.
Este ceea ce apără atunci când e cel mai greu să-și apere principiile.
În fața omenirii,
să reținem că aici, prin decizia noastră, apărăm ceea ce credem:
Dreptatea, adevărul...
și valoarea fiecărei ființe umane.
Mareșalul curții îl va aduce în fața tribunalului pe inculpatul Hahn.
Emil Hahn, tribunalul te găsește vinovat și te pedepsește cu închisoare pe viață.
Azi îmi dați voi mie sentință. Mâine bolșevicii vă vor da vouă.
Mareșalul îl va aduce pe inculpatul Hofstetter în fața tribunalului.
Friedrich Hofstetter,
tribunalul te găsește vinovat și te pedepsește cu închisoare pe viață.
Mareșalul îl va aduce pe inculpatul Lampe.
Werner Lampe,
tribunalul te găsește vinovat și te pedepsește cu închisoare pe viață.
Mareșalul îl va aduce pe inculpatul Ernst Janning.
Ernst Janning,
tribunalul te găsește vinovat și te pedepsește cu închisoare pe viață.
Nu înțelege.
Pur și simplu nu înțelege.
Ba înțelege.
Urmează dl judecător Ives.
Vreau să subliniez clar faptul că nu sunt de acord cu hotărârea acestui tribunal
așa cum a fost prezentată de judecătorul Haywood și judecătorul Norris e de acord.
Problema faptelor inculpaților,
care au crezut că acționează în interesul cel mai bun al țării,
este o problemă care nu se poate rezolva doar într-un tribunal.
Se poate rezolva obiectiv,
în anii care urmează, în perspectiva adevărată a istoriei.
- Unde să pun cărțile astea? - Pune-le în cufăr.
Domnule, uitați ceva pentru dvs să luați în avion.
Dacă îmi mai dai mâncare, nu mai am loc pentru altceva.
- Dar e ștrudel, cum vă place. - Mulțumesc. Pentru tot.
O pun în mașină.
Bilete, pașaport, imunizare. Biletul de îmbarcare va fi la aeroport.
Ne vedem la trei.
Transmite salutările mele drei... cum se numea?
Scheffler. Elsa.
- Îmi datorați una. - Adică?
Americanii nu sunt prea îndrăgiți în Nuremberg în dimineața asta.
Bună ziua, dle judecător.
Am venit aici la cererea lui Ernst Janning.
Vrea să vă vadă.
Tocmai plec la aeroport.
A spus că ar însemna foarte mult pentru el.
Ați auzit verdictul în cazul IG Farben?
Cei mai mulți au fost achitați. Ceilalți au primit sentințe ușoare.
- Verdictul a venit azi. - N-am auzit.
Facem un pariu.
- Nu fac pariuri. - Un pariu de gentleman.
În cinci ani, cei condamnați la închisoare pe viață vor fi eliberați.
De multe luni, vă admir munca la tribunal.
Sunteți foarte bun în modul cum vă folosiți logica.
Ceea ce sugerați se poate foarte bine să se întâmple.
E logic având în vedere vremurile pe care le trăim.
Dar a fi logic nu înseamnă a avea dreptate.
Și nimic în numele lui Dumnezeu nu poate să o îndrepte.
Cineva vrea să vă vadă.
Vă rog, luați loc.
Mulțumesc. Ați cerut să mă vedeți.
Da. Vreau să vă dau ceva.
Un dosar.
Un dosar al cazurilor mele, cele pe care mi le amintesc.
Vreau să le dau cuiva în care am încredere,
cuiva pe care am simțit că l-am cunoscut în timpul procesului.
Mulțumesc.
O să am grijă de ele.
Știu ce presiuni au fost puse asupra dvs.
Veți fi foarte criticat. Hotărârea dvs nu va fi agreată.
Dar dacă contează pentru dvs,
aveți respectul a cel puțin unuia din cei pe care i-ați condamnat.
Pentru tot ce e drept în lume, verdictul dvs a fost corect.
Mulțumesc.
Ce ați spus la tribunal, a trebuit să fie spus.
Motivul pentru care v-am rugat să veniți...
Acei oameni, acele milioane de oameni,
n-am știut că se va ajunge până acolo.
Trebuie să mă credeți.
Herr Janning, s-a ajuns acolo
prima dată când ați condamnat un om la moarte, știind că e inocent.
PROCESUL DE LA NUREMBERG, ZONA AMERICANĂ S-A ÎNCHEIAT PE 14.7.1949
AU FOST 99 DE INCULPATI CONDAMNATI LA ÎNCHISOARE.
NICI UNUL NU MAI SERVEȘTE PEDEAPSA LA ORA ACTUALĂ.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania